Cavall Fort 1430
L’entrevista
“No soc només una actriu: soc una actriu negra.”
|
![]() |
![](http://cavallfort.cat/wp-content/uploads/2022/02/sey2-208x300.jpg)
Com vas començar a cantar?
Doncs recordo fer-ho des de sempre! El meu pare era músic professional i a la meva mare li agradava molt cantar; per això la música sempre ha estat molt present a casa. De fet, els meus pares van venir a viure aquí perquè el meu pare va venir des de Ghana a fer gira a Europa. I s’hi van quedar!
I quina música escoltaves?
A mi m’agradava l’afroamericana: soul, rhythm-and-blues… I a casa sonava també molta música ghanesa. És el lligam musical i de sonoritat que els nostres pares ens han passat. De fet, ens van veure tan motivades que a la Kathy, la meva germana bessona, i a mi ens van apuntar de ben petites a l’escola de música.
Com va començar, el grup?
L’Edna, la germana gran del grup, va començar a cantar amb l’Albert, pianista, en casaments i actes. Després ens hi vam afegir amb la Kathy (teníem setze anys!). I la cosa va anar creixent… fins ara!
|
![]() |
A més de cant, també vas estudiar teatre…
Sí! Havia fet teatre a Centelles i m’agradava molt. Feia el batxillerat científic (volia ser pediatra!) quan em vaig adonar que el que volia fer realment era cantar i actuar. I vaig acabar estudiant teatre musical, una formació que em permetia estudiar tant per a ser cantant com per a ser actriu.
Però tu tens un entrebanc, a l’hora d’actuar…
Sí, perquè jo no soc només una actriu: soc una actriu negra. I els personatges negres encara són molt estereotipats: o fas de migrant o fas d’adoptat. Com que hi ha poques produccions que parlin d’això, tenim moltes menys oportunitats que les persones blanques. La feina d’actriu ja és complicada; si hi sumes això, encara ho és més! En un càsting en què busquen una actriu d’uns trenta anys segurament em diran “Si haguéssim volgut una actriu negra, ja ho hauríem dit”, o “Vine només quan demanem que sigui negra”.
|
![]() |
I com es pot solucionar, això?
En altres països que treballen fa temps amb aquesta desigualtat han trobat vies per a intentar arreglar-ho. S’estableixen quotes*, que no és una solució ideal però sí que serveix per a arribar a un objectiu: donar oportunitats a tothom i mostrar una realitat que no surt als mitjans ni a les arts. Calen eines perquè les persones que escriuen i produeixen les obres s’adonin d’aquesta diversitat i la hi reflecteixin.
* Les quotes determinen que, en espais i situacions on sempre hi ha el mateix tipus de persones (homes, persones blanques…), hi hagi un percentatge de representació de tothom.
Ets molt valenta de reivindicar aquests temes sabent que, de vegades, t’hi pot anar la feina… Molta gent, quan et veu, es pensa que no ets d’aquí…
|
![]() |
A Ghana hi has estat?
Sí, algun cop, de petita, i l’última vegada fa dos anys. Ara, de gran, m’ha ajudat a entendre d’on venen els meus pares, la seva família i la seva cultura. Jo allà em vaig sentir diferent dels meus parents, i ells em veien com una europea. I, tot i que soc catalana, rebo constantment missatges que ho neguen: aquí no soc d’aquí i allà no soc d’allà. Són els “llimbs” d’identitat en què vivim moltes persones afrodescendents.
Yolanda, ens ha agradat molt parlar amb tu, gràcies!!
Text: EUGÈNIA MORER
Dibuix: PEP BROCAL
Ei, que encara en tenim més! Voleu veure la Yolanda en acció?
Aquest és el videoclip de We got your back, una cançó de l’últim disc de The Sey Sisters:
I aquí teniu la Yolanda atenent la bústia de denúncies del programa Planta baixa: